Ez egy régi történet , de talán az összes megélt történeteim közül ebben mutatta meg Isten számunkra elképesztő másságát és kegyelmének csodálatos voltát. :

Ézs. 55.7-től
\"Hagyja el útját a bűnös, és gondolatait az álnok ember! Térjen az ÚRhoz, mert irgalmaz neki, Istenünkhöz, mert kész megbocsátani.Bizony, a ti gondolataitok nem az én gondolataim, és a ti utaitok nem az én utaim - így szól az ÚR.Mert amennyivel magasabb az ég a földnél, annyival magasabbak az én utaim a ti utaitoknál, és az én gondolataim a ti gondolataitoknál.Mert ahogyan az eső és a hó lehull az égből, és nem tér oda vissza, hanem megöntözi a földet, termővé és gyümölcsözővé teszi; magot ad a magvetőnek és kenyeret az éhezőnek,
ilyen lesz az én igém is, amely számból kijön: nem tér vissza hozzám üresen, hanem véghezviszi, amit akarok, eléri célját, amiért küldtem.\"

A börtönben történt. Talán már egy évig is tartott, hogy jártam két emberhez , akik egy zárkában voltak. És már mindketten elfogadták az Úr Jézus Krisztust megváltójuknak, de még nem teljesen értették, hogyan is , miért is van ez.
Értelmükkel értették a megváltást, hogy Jézus a kereszten őhelyettük szenvedte el a nekik járó büntetést, de a szivükben ez még nem rendeződött el . Érzelmileg még nem lezárt ügy volt. Akkor történt. Közölte velem az őrség, hogy most ne maradjak a megszokott idő végéig a zárkájukban, hanem fél órával előbb fejezzem be a missziós foglalkozást, mert zárka ellenőrzés lesz. Ez azt jelentette, hogy kommandósok és talán még őrkutya is az objektum parancsnokkal végig néz mindent, az üvegekben tárolt dolgokat kiszórják ( nincs elrejtve-e valami ott is) és felforgatnak mindent a felügyelő őrök. Azért kellet nagy erőket mozgósítani , mert ilyenkor a felforgatás miatt néha a fogvatartottak is bedühödnek az esetleg nem teljesen szabályszerű eljárásért és erőszakos cselekmény történhet. (Ne feledjük, ez börtön)
Ez a két férfi is emberöléses ügy miatt töltötte tíz év feletti ítéletét, kb már a 6. év felé járhattak, ráadásul nem voltak éppen kistermetűek :-)). Amig a zárka felé haladtam villámgyorsan mérlegeltem, hogy meg szabad mondanom-e a fiúknak ezt az információt, de mivel már testvéreimnek tudtam őket Krisztusban, - úgy láttam igen.
A két srác egészen elfehéredett a hír hallatán, mert valami súlyosan tiltott tárgy volt éppen a birtokukban, - aznap kapták rejtve valakitől és másnap miután már használták tovább is adták volna.( Aki adta persze azonnal beárulta őket némi jutalom fejében - ezért a zárkaellenőrzés épp most, - .) Feri kiviszed? - kérdezték tőlem. Nem tehetem, feleltem, több okból is. Egyrészt , mert alapvetően tilos, és ha kiderülne , talán soha többet nem mehetnék be a börtönökbe segíteni megtalálni másoknak az üdvösség útját, ezt biztosan ti sem akarnátok, persze - felelték; másrészt, ha megtenném, elvenném Isten dicsőségét akinél készen van a megoldás, és ha én oldanám meg nem tudnánk Őt magasztalni a szabadításáért. Valami hihetetlen biztonsággal tudtam, hogy Ő megoldja ezt az egyébként megoldhatatlannak tűnö gondot. DE mondtam nekik, ehhez arra van szükség, hogy őszintén belássátok és megbánjátok, hogy amit tettetek az tilos volt, és persze kérjétek - kérjük együtt imádságban az Úr szabadítását. Letérdeltünk a pici zárkában, és nem sokszor hangzott el ennél őszintébb, bűnbánóbb szívből mondott imádság , mint ott.
Utána idéztem a Szentírásból: 1Jn. 1.9
\"Ha megvalljuk bűneinket, hű és igaz ő: megbocsátja bűneinket, és megtisztít minket minden gonoszságtól.\" Utána mondtam, hogy nem tudom mi és hogyan lesz, de azt tudom, hogy Isten igéretei igazak, mert a Biblia számtalan helyen beszél erről, és a hívő életemben is mindig így volt eddig. Mégegyszer végigbeszéltük, hogyan tehettek ekkora butaságot, kielemeztük , hogyan estek az ördög csapdájába, aki meggyötörni és tönkretenni akarja Isten megváltottait, de nincs hatalma felettük, csak ijeszteni képes. Eléggé nyilvánvalóvá lett, hogy a szabályokat be kell tartani.Nem szabad az áthágásukkal felhívni a mindig leselkedő ellenség figyelmét magunkra, és ha büntetés következik, akkor teljesen jogosan történik. Szomorúan, de várakozással a megmenekülés irányába váltunk el kölcsönös áldáskivánásokkal. Feri imádkozz érettünk kiáltották utánam, - bólintottam, hogy lássák értettem. Imádkoztam, már ott azonnal is, és még később is. Nagyon izgultam egy hétig, mi és hogyan történt . Tudni kell, hogy ha megtalálják náluk azt a tiltott tárgyat, akkor ez további éveket jelent odabent.
Eltelt egy hét, újra bent voltam, ahogy beléptem megláttam őket a folyosón. Nagy megkönnyebbülést éreztem, bár tudtam,hogy meg fognak menekülni ettől a büntetéstől, - hiszen az Úr kijelentette nekem - mégis ennek látható érvényre jutásakor szabadultam fel a feszültség alól. Ha elkapták volna őket, már rég a fogdán lettek volna és nem a folysón várhattak volna engem. 
Mi történt? - kérdeztem a zárkában, miután a szokásos lejelentkezéseken túl voltam. Nagy örömmel, de mégis keserűséggel mondták el, hogy amikor elmentem minden percben várták, mikor rontanak be a zárkába, és forgatnak föl mindent kíméletlenül, és nem jöttek.Teltek a nehéz percek és nem jöttek, azután eltelt az éjszaka, sok könyörgésben, és reggel tudták meg a többiektől a börtön sejtelmesen működő hírcsatornáin keresztül, hogy este, mikor éppen kezdeni akarták a tervezett ellenőrzést, kiderült, hogy meghalt valaki, nem egészen tisztázott körülmények között, és mindenkinek az ügy vizsgálatában kellett tevékenykedni . Így maradt el ez a zárkaellenőrzés. Most már értjük belsőleg is mondták, hogyan menekülhettünk meg Valaki halála által a ránk váró teljesen jogos és megérdemelt ítélettől Isten kegyelméből. Egy megrendítő mondatban ez így hangzott: 
- Meg kellett halnia egy embernek, hogy én ne kapjam meg a büntetést, mondta egyikük és könnybelábadt a szeme,- nekem is. Tudjuk, - mondták, hogy annak az embernek nem azért kellett meghalnia, hogy mi megmeneküljünk, de Isten ezt felhasználta, hogy irántunk való kegyelmét megmutassa.Azután napközben megszabadultunk a tárgytól és nagyon megkönnyebbültünk. Akkor tudtuk igazán szívből magasztalni és dicsőíteni Istent nagy szabadításáért.

Ilyen dánieli csodák történnek, velünk hívőkkel, bűnösökkel érdemtelenül kegyelemből nap,mint nap. Így erősödik a hitünk és válik érett rendíthetetlen hitté, amely már terhelhető is, így tudjuk hordozni a körülöttünk élők terheit és odavinni Ő elé aki meg tudja oldani a megoldhatatlant is.