Szevasztok!
A gyerekeim építkeznek. Persze ahogy lenni szokott mindent Ők szerveznek én csak segítek ahol tudok és szükséges. Ez még rárakódva az egyéb teendőimre… Szóval elnézést a megkésett reagálásért.
Az előző hozzászólások sorában admin gyakorolta rám a legnagyobb hatást.
Mérnök lévén gyakran találkozom modelezéssel. Ha nem igazán tudjuk, hogyan is fog működni a nagy rendszer, megpróbálunk modelkísérletekből következtetéseket levonni. Ez a fórum is tekinthető egy kicsit ilyenek.
Végig nézegetve a parokia.hu oldalakat nagyon jó véleményem alakult ki a fórumról, rólatok.. Nem gondolkodunk egyformán, de hisz épp ezt beszéljük meg. Ráadásul egymás iránt megnyilvánuló (testvéri) szeretettel. Közösen várva és elfogadva a Krisztusi Értékek szerinti társadalom megteremtését, sőt teszünk érte. Van egy m i n d e n h a t ó n k is, az admin. Szeretettel figyelmeztet bennünket, ha nagyon ellódulunk az elképzelésétől. Sokáig nem hallunk felőle, de azért Ő figyel. Kontrol alatt tartja a kis fórumvilágunkat. Néha finoman megró. Aztán mikor, úgy gondolja, hogy most már ne tovább, keményen jelez: törlésre kerülünk, ha tovább megyünk ezen az úton. Van neki ehhez joga? Természetesen. Sőt kötelessége. Mások, akik azonosan gondolkodnak, maradhatnak.
Én és Ti is, akik megtiszteltétek ezeket az oldalakat véleményetekkel, úgy érzem, azt szeretnénk, ha maradhatnánk. Azok is, akik még talán nem látják helyesen a dolgokat. Mi tudjuk, hogy csak Ők maradhatnak, tehát ha valakit szeretnénk magunk között tudni, akiről látjuk, hogy most másként gondolkodik, cselekszik figyelmeztetnünk, tanítanunk kell, akár egy emberről, akár egy népcsoportról van szó.
Én törlésről soha nem gondolkodtam, az nem az én feladatom. Ezt megteszi az admin, miként a múltban azonképpen a jövőben is. Viszont, a meggyőzésről, a tanításról, a talmi bálványokról való lemondásról, a hazugságokra való figyelemfelhívásról, az igazi értékek megismertetéséről nem csak gondolkodom, hanem teszek is, ahol tudok..
És mivel úgy látom, hogy ezekben a Reformátusság hasonlóan gondolkodik, tesz, büszke vagyok a hitemre, az egyházamra.
Különb vagyok én másoknál? Különb az én vallásom? Hitem? Közelebb érezhetem-e magamhoz az Istent? Az Isteni értékeket?
Hát itt aztán kaptam tőletek rendesen a fejemre. De azt gondolom, hogy nem értettetek meg. Nem azt mondtam, hogy Isten előtt az egyik ember, az egyik felekezet, kedvesebb, mint a másik. Ő egyformán szeret bennünket. Az Ő szeretete olyan, mint Ő maga, végtelen. De mi, bár a saját képmására teremtett bennünket, egyenlőre végesek vagyunk és így is élünk, gondolkodunk. Isten előtt egyformák vagyunk, de én, te, be tartjuk-e például a Jézus Krisztus által közvetített Isteni akaratot. Sajnos én most úgy érzem, nem tudom betartani. A gyerekeim házépítés segítésén járnak a gondolataim, ahelyett, hogy eladnám mindenem és követném Őt. Pedig hát vannak ilyen emberek is. Hogy más ne jusson eszembe, mint pont egy katolikus Böjte Csaba testvérünk. Akkor szerintetek hogyan is van ez? Szabad-e egyes embereknek úgy gondolkodni, hogy igenis én közelebb vagyok Istenhez? Jobban betartom parancsait, vagy kiforgatom őket a sarkaiból. Például azt mondom, hogy csak a reformátusokkal tartom azokat kötelezőnek. Különb vagyok-e én egy gátlástalan gyílkosnál, aki betör a tanyán élő kis öreghez, meggyalázza, elveszi néhány ezer forintját?
És ha nem egy emberről van szó? Ha vannak olyan csoportok, akik úgy gondolják, hogy többet t e t t e k az Isteni értékek megvalósításáért, nem lehetek büszke, hogy közéjük tartozom, vagy szeretnék tartozni?
Szeretettel
Manti.
|