prophet írta:
Barth Károly kritikáját idézem Neked az ú.n. "biblicistákkal" kapcsolatban. Nagy Barna könyvében: "A teológiai módszer problémája..." c. doktori disszertációjában megtalálhatod.
Gondolom erről a műről van szó:
http://nyitottegyetem.phil-inst.hu/vallas/kjelzo3.htm#5Nagy Barna: A teológiai módszer problémája az úgynevezett dialektikai teológiában, Kálvin Kiadó, Budapest: 1999. 208 old.
A hazai református teológiatörténet ma már dokumentum-értékű, eredetileg 1936-ban napvilágot látott műve került ismét a protestáns gondolkodás múltja és jelene iránt érdeklődő olvasók kezébe. Miközben közismert, hogy az utóbbi fél évszázad hazai református hittudománya K. Barth - vagy egy félreértett és félreértelmezett Barth - nyomán dolgozott, a dialektikus teológia első hazai adaptációja, Nagy Barna munkája szóba is alig került. Pedig ez a mű volt az első, máig is hiteles szellemi leképezése annak, ami Barth, Gogarten, Brunner, Bultmann és Thurneisen jóvoltából az 1920-as évek elején a világ protestáns gondolkodásában történt. Ezek a szerzők inspirálták Nagy munkáját, amelyet maga a szerző is a teológia egyedüli, régi-új feladata, az Ige szolgálata, a gyakorlati egyházi élet jegyében értelmez. Ebben az értelmezésben a teológia annyiban tudomány, amennyiben igeszolgálat; tárgya nem vallástudomány, hanem az isteni szó elemzése. Ebből adódik, hogy a teológia valójában egzegézis, az egzegézis viszont nem más, mint egzisztenciális értelmezés és önértelmezés, amely világosan megalapozza a hívő antropológia világos megkülönböztetését a "filozófia" hamis szellemi uralmától. Mindebből végeredmény gyanánt Barth dogmatikai felfogásának értő és elfogadó tárgyalása adódik: alighanem ez az a pont, ahol Nagy Barna a hazai barthiánus gondolkodás megteremtése érdekében a legtöbbet tett. (Horváth Pál)
prophet írta:
Tehát: Nagy Barna mondja: ..."Barthnak a biblicizmus módszere fölött gyakorolt kritikája rendkívül tanulságos.
A biblicisták nagy igazsága: az íráselvhez való konzekvens ragaszkodás. Szerintük a teológia tartalmát egyedül a Szentírás adhatja, s ezért teológiájukat szisztematikusan és kizárólag a Szentírásra vonatkoztatják. Kritizálják, sőt megveti a dogmákat és a hitvallásokat, ki akarnak küszöbölni minden tant és filozófiát s egyedül magát a Szentírást akarják szóhoz juttatni, mert egyedül a Bibliáról bizonyos az, hogy Isten igéje, minden egyéb pedig emberi írás és emberi könyv. A biblia nem paragrafusokra osztott dogmatikus tan, hanem harmonikus "történeti egész". Az Írásnak ezt a belső egészét Menken "az Írás rendszerének", Beck pedig "organizmusának" nevezi. Azonban a biblicisták csak látszólag ragaszkodnak következetesen az íráselvhez, mert a Szentírásban nem Isten igéjét, hanem az üdvtörténetet látják. Hofmann az Isten és az ember eget-földet összefogó történetét akarja leírni s ehhez a bibliai citátumok ezreit hozza fel bizonyítékul. Beck pedig Isten igazságát valósággal természettudományi módon mint kész adottságot akarja rendszerbe foglalni. Amikor minden filozófiától mentesíteni akarják magukat, a saját koncepciójuk rabjaivá válnak s amikor minden dogmát és tant ki akarnak küszöbölni, a saját dogmáikat olvassák bele a Szentírásba. Találóan állapítja meg róluk Barth azt, hogy ugyanolyan önkényes titánizmussal vetik magukat a Bibliára, mint modern teológus kortársaik a lelki élet és a történet jelenségeire, s ahogy ezek az észt, az érzelmet, vagy a tapasztalatot veszik a teológia principiumának, úgy teszik a biblicisták a Biblia anyagát a teológia elvévé. A biblicizmus alapvető módszeri hibája éppen ez az önkényesség, amely "íróasztalán a nyitott Bibliával saját szakállára elölről akarja kezdeni az egyház-és dogmatörténetet."
Nem tudom a szerző kiket ért biblicistákon, de ez a pár sor azokra illik, akik szerint minden megtért embert közvetlenül a Szentlélek tanít. Számunkra valóban semmit sem érnek a hitvallások és a dogmák, s tényleg saját szakállukra elölről kezdik az egyház és dogma történetet. Még az üdvtörténet „látás” is indokolható, ha azokra gondolunk, akik szerint például ma is van új kijelentés. S az is találó, hogy a dogma tagadás eredménye, saját dogmák beleolvasása. Mert dogma nélkül nem tudunk meg se nyikkanni. Ha elvetjük egy régi előfeltevést, óhatatlanul helyébe lép – ha tudatosul, ha nem – valamilyen más előfeltevés.
prophet írta:
Barth méltán kifogásolja náluk azt, hogy bár a reformátorok íráselvét akarják érvényesíteni, ezt nem az ő példájuk szerint az egyházi közösség engedelmes respektálásával, hanem teljesen kötetlen szuverenitással alkalmazzák, úgyhogy nem hallgatnak igazában az Írásra, nem engedik, hogy az szabad, a bűnöst megigazító kegyelme szerint szóljon hozzájuk, hanem uralkodnak rajta."
Ezt meg azokra tudom értelmezni, akik a reformáció tovább vivőinek hirdetik magukat, miközben valójában új elhajlást munkálnak.
prophet írta:
A reformátori biblicizmus semmiesetre sem gondolt arra, hogy a Bibliára apellálva ilyen szuverén módon túltegye magát az egyház relatív, de azért nem kevésbé komolyan veendő tekintélyén."
Az eddigi gondolat menetet folytatva az ilyen túltevés eredménye az ún. szabad egyházak elburjánzása. Erre tényleg nem gondoltak reformátor őseink. Ugyanakkor az egyház relatív tekintélye nyilván a reformátori egyházra igaz. s nem alkalmazható egy ettől újra erősen elhajlott egyházra. Ez ugyanis éppen úgy elvesztette tekintélyét, mint annak idején a római.
prophet írta:
Barth szerint nem indulhatunk ki ilyen abszolutisztikus módon a jelenből, és nem igényelhetünk magunknak ilyen "creatio ex nihilo"-t.
Egyetértek, amennyiben jól értem és a következőkről van szó. Kálvin : A keresztyén vallás rendszerében vagy Prof. Dr. Sebestyén Jenő: Református dogmatikájában például messze nem a nulláról indulnak ki. Akik viszont nem ezt az elvet viszik és nulláról próbálkoznak szinte biztosan elesnek valamely a régiek által már régen megvívott kérdéskörben. Ilyenkor fordul elő, hogy érveik rendre olyan tartalmúak, amikre már mondjuk Kálvinnál kimerítő választ találunk. S ismétlem maga Kálvin sem a kisujjából …, hanem ő is elődeire, s a Szentírásra alapozva írja, amit ír.
prophet írta:
A teológus nem taníthat a Szentírásról, ha előbb nem hallotta azt az egyházi közösségben. A Bibliát az egyház olvassa s benne az egyház hallja Isten Igéjét. Ez azt jelenti, hogy amikor a Bibliát olvassuk, azt is hallanunk kell, amit az egyház eddig olvasott és hallott a Bibliából.
Erre a három mondatra egy római katolikus teológust biztos elönti a sárga irigység, hogy ez miért nem neki jutott az eszébe. Ettől persze ha jól értjük, még igaz. Valóban jó tudni, hogy egyházunk eddig mit olvasott és halott a Bibliából. Ám azt még inkább, hogy mi áll a Bibliában magában. S az elhajlások ellen fel kell lépni. Egyébként tényleg az maradna, hogy elindul egy reformáció, majd előbb utóbb olyat olvas és hall a Bibliából, ami nincs is benne, s ez innentől csak halmozódna, míg megint le nem szakadna egy újabb reformációs vonal, s kezdődne az egész elölről.
Mivel az egyházak hajlamosak az ilyen felhalmozódást saját eredményüknek tekinteni, így egy-egy tévedéstől való megszabadulás emberileg nézve kilátástalannak tűnik. Főleg ha mondjuk a kiindulásban volt némi igazság. Például a nők hirdethetnek igét, de nem lehetnek vezetők, tanítók, s ennek következtében például nem szolgáltathatnak ki sákramentumokat. Régen ez úgy volt, hogy igét se hirdethettek. Ma meg úgy van, hogy még sákramentumokat is kiszolgáltathatnak. A helyes rendre való áttérés azért is látszik kilátástalannak, mert még presbiterek is olyan szinten vannak, mint, amit egyszer egyikőjüktől hallottam – de amúgy messze nem egyedi az eset -, arra a kérdésre, hogy mi van a halál után. Nem lehet azt tudni, nem jött még onnan vissza senki. S fájó, de nem tagadható, hogy ő is hozzájárul, ahhoz hogy egyházunk mit olvas és hall a Bibliából. S ekkor még nem szóltam arról, amikor politikai befolyás alá kerül az egyház vagy akár például az EVT is. Nőmozgalom, UNITA harcosok megsegélyezése. az igazi misszió leállítása és hasonló „eredményekkel”.
prophet írta:
A biblicizmus módszerével dolgozó dogmatika csak szektárius eretnekségek melegágya lehet, de sohasem egyházi dogmatika.
Itt egyből elénk jönnek azon szabad egyházak példái, akik egy vagy több kérdést kiragadtak és központi helyre tettek, s nulláról kiindulva adtak rájuk válaszokat. Szentháromság tagadók, kegyelmi kiválasztás tagadók, Isten és Jézus egylényegűségét tagadók, szombat nap tartást megkövetelők, hús és vér evést tiltók, és így tovább.
prophet írta:
A dogmatikus köteles szem előtt tartani azt a rendet, amelybe Isten őt beleállította; nem lehet tér- és idő nélküli "monas", nem akarhat közvetlenül, mereven és makacsul a puszta írott igéhez ragaszkodni."
Akarhat, csak jó ha ismeri az addig már felfedezett buktatókat és erről a szintről indul el. Amivel természetesen máris nem idő nélküli.
prophet írta:
Barth szerint a biblicizmus elvének csak akkor van súlya és igaza, ha a dogma respektálásával eltávozik a többi modern titanizmus szomszádságából. A biblicizmusnak igaza van abban, hogy az egyház mindenestől a Szentírás törvénye alatt áll és csak annyiban egyház, amennyiben a Szentírásra hallgat. De a dogmatikus, mint az egyház tagja, csak az egyházzal együtt, nem légüres és önkényesen választott térben, hanem az egyházban juthat el az Ige meghallásához.”
Ezt akár béreai elvnek is nevezhetnénk.
prophet írta:
Barth a dogmatikustól szigorúan biblikus magtartást kíván, de nem a biblicisták materiális biblicizmusa értelmében, mert a dogmatikának nem az a feladata, hogy a Biblia teológiáját vagy teológiáit reprodukálja, hanem az, hogy kritikai-reflexív munkát végezzen.
Ezt nem értem. Amikor kritikai-reflexív munkát végez, akkor nem éppen az hajtja, hogy a Biblia teológiáját még jobban feltárja? (Többes számot is lehet használni, amíg azok nem egymás ellen valók, hanem egy és ugyanazon dolog más más megközelítései. Ahogy Bolyai hiperbolikus geometriája is jól meg fér az euklideszi geometriával.) Ha nem ez hajtja, akkor nem éppen ő fog esni az önkényesség, az individualizmus csapdájába?
prophet írta:
Ebben különbözik az exegézistől, amely munkájának állandó előfeltétele és kísérője (sőt: a helyes teológiai exegézis a dogmatika normája!). A materiális biblicizmus nagy hibája az is, hogy azt hiszi: Isten Igéjét közvetlenül reprodukálhatja a Szentírás szavaiból s gondolati anyagából; elfelejti azt, hogy az Ige az Írásban csak emberi szavak hüvelyében áll előttünk s akárhogy szisztematizáljuk és analizáljuk a szavakat és gondolatokat, azzal még nem az Isten Igéjét kaptuk kézhez.
Ez félreérthető. Az egyik olvasat: Adott egy emberi szavak por hüvelyébe zárt Isteni kinyilatkoztatás, s e por bizony Istent is erősen korlátozta. Amiből próbáljuk kihozni a legtöbbet. Szisztematizáljuk, analizáljuk, hogy ezzel a minőségét amennyire lehet feljavítsuk. A másik olvasat: Adott egy emberi szavak por hüvelyébe zárva is kimeríthetetlenül gazdag tartalmú Istentől származó önmagában teljes kinyilatkoztatás. Kimeríthetetlensége miatt szisztematizálása, analizálása mindig csak részleges maradhat. A második olvasat a szimpatikusabb. Itt eredetileg tényleg Isten Igéje van a kezünkben, csak amikor magyarázzuk, akkor válik óhatatlanul emberivé. (Bár II. Helvét hitvallásunk ismeri a hirdetett ige fogalmát, de itt nyilván nem erről az aspektusról van szó. Az igehirdetés egy egyszeri alkalomra szól, míg itt egy-egy igerész tartalmáról önmagában.) Időben megvizsgálva mindent, ami felmerül és a rosszat elvetve a jót megtartva a helyes ismeret növekedhet. Nem a reprodukció a baj, hanem amit már korábban említ a szerző, a nulláról való reprodukció.
prophet írta:
Barth biblikus magatartás alatt a próféták és apostolok gondolkozási magatartását érti, amely abban áll, hogy mindig egy abszolút módon megadott előfeltételből: a Deus dixit-ből indul ki.
Ezt meg kellett keresnem, mi az a dixit, de megtaláltam:
http://www.reformatus.hu/confessio/cikk ... /tema1.htm :
Pásztor János: Az egyház teológiai felelőssége és a teológia egyházi felelőssége írta:
4.3. A teológus felelősségét csak akkor tudja betölteni, ha az Egyházban - az Atyát, a Fiút és a Szentlelket, Egy Istenünket dicsőítő közösségben - benne él, és magát a test tagjának tekinti. Theologia est doxologia. Ez az ősi mondás nem elmélet,34 hanem az egész teológiai munkásságnak előfeltétele. Ennek - tehát mind az istentiszteletnek, mind ezen belül a teológiának a lehetőségét az adja meg, hogy az ÚR szól (Zsolt 50,1). Deus dixit! Ebből bontakozott ki a reformáció és a 20. sz. neo-reformátori teológia.35 Lehetetlenség hiteles teológiát csinálni az Isten népével, és azon belül az Igével való közösség nélkül. Így a teológia felelősségének lényege az, hogy egyházi teológia legyen. Csak így lehet teológia.
prophet írta:
A próféták és apostolok nem semleges módon referálnak, nem filozofálnak, hanem mindig ebből indulnak ki: És mondta Isten! Erről tesznek bizonyságot.....A valódi biblicizmus nem abban áll, hogy egymásra halmozzuk a bibliai citátumokat, nem is abban, hogy a Biblia teológiáját reprodukáljuk, hanem abban, hogy gondolkozásunk formáját tényleg a Deus dixit előfeltétele határozza meg. (Hogy ugyanakkor gondolkozásunknak Tartalmilag is biblikusnak kell lennie, az, mint láttuk, a teológiai tárgyilagosság döntő követelménye.)
Most már csak az a kérdés mi jön ki abból, hogy Isten szólt, de „csak” emberi szavak hüvelyében áll előttünk. Pásztor Jánosnak az imént idézett sorai mellett a kereső kidobott tőle egy másik érdekes találatot is:
http://www.vigilia.hu/2002/11/pasztor.html