Hasonulni ahhoz, akit szeretünk, amikor szeretetünk Krisztusra irányul, ez volt az én hivatásom, és ezt árultam el.
Én nem távolodtam el, és ez különböztet meg az evangéliumi ifjútól. De semmit se adtam, mindent visszautasítottam, kivéve nyilvános tanúságtételemet, amiből az íróember hasznot húzott... úgy hogy félek, már itt megkaptam azt a jutalmat, amit az Úr azoknak ígért, akik nem tagadták meg az emberek előtt.
Istenem, vajon nem találom kedvtelésemet ebben a vallomásban is? Vajon nem a saját élvezetemet keresem abban is, hogy előtted vetkőzöm? Nem vagyok-e ebben a pillanatban is, amikor ezeket a sorokat írom, színlelő? Te vehetsz pontos mértéket. Akár megalázzuk magunkat, akár felemelkedünk Előtted, akár a vámos, akár a farizeus imáját mondjuk, félő, hogy mindig egy bizonyos magatartást veszünk fel, egy határozott szerepet választunk szabadon, amelyről azt gondoljuk, hogy tetszik Neked, vagyis komédiát játszunk.
Téged akarunk félrevezetni. Egy bizonyos eszményért, amelyet önmagunkkal szembeni követelményünkből magunknak kovácsolunk, olyan keresztényként nyilatkozunk meg, aki valójában nem vagyunk, minthogy soha nem feszítettek keresztre bennünket - legfeljebb csak akaratunk ellenére, és semmit se óhajtunk jobban, mint hogy elkerüljük a keresztet.
Két-három évig szinte őrült voltam. Kívülről ebből szinte semmi se látszott. Ennek az őrültségnek elszórt okai homályosabbakat takartak, amelyek a test és a lélek találkozási pontján születtek az életútnak azon a szakaszán... „Amikor azt hiszed, hogy távol vagy tőlem, gyakran akkor vagyok legközelebb hozzád." Gyakran gondoltam arra, hogy sohasem voltál közelebb hozzám, mint a végeláthatatlan szenvedés napjaiban, és amikor minden pillanatban a halálba zuhanhattam volna... Ó Istenem, Te, aki nem az időben élsz, válaszoltál nekem a te órádban. Nem tudnám kifejezni, mit éreztem akkor, mert kimondhatatlan... Arra emlékszem, hogy az öröm és a gyengédség érzelmei lényem legmélyéig átjártak.
Látom, hogy minden ítélet vakmerő, és nem kevésbé az, amellyel önmagunkat ítéljük meg. Nem ismerjük önmagunkat. Megterheljük önmagunkat, hogy eleve befolyásoljuk ítéletedet. Nincs bennünk egyetlen indulat sem, amely ne lenne hamis, amelybe ne keveredne hamis számítás... Mi marad bennem, amivel dicsekedhetnék? Semmi más, - a hosszú élet hűtlenségi sorozatában - ez a fonál, amely a kezdettől végigfut, amelyet soha semmi sem tudott elszakítani. A szövet többi része rongy; és ez a fonál, amelyet Te tartasz kezedben, megmarad;
Francois Mauriac
fotó: André Kertész
vannak vidékek gyönyörű
tájak ahol a keserű
számban édessé ízesül
vannak vidékek legbelül
szavak sarjadnak rétjein
gyopárként sziklás bércein
szavak kapaszkodnak szavak
véremmel rokon a patak
szívemben csörgedez csobog
télen hogy védjen befagyok
páncélom alatt cincogat
jeget-pengető hangokat
tavaszok nyarak őszeim
vannak vidékek viselem
akár a bőrt a testemen
meggyötörten is gyönyörű
tájak ahol a keserű
számban édessé ízesül
vannak vidékek legbelül
Kányádi Sándor
Milyen felemás
Milyen felemás érzések közt élünk,
milyen sokféle vonzások között,
pedig zuhanunk, mint a kő
egyenesen és egyértelműen.
Hányféle szégyen és képzelt dicsőség
hálójában evickélünk, pedig
napra kellene teregetnünk
mindazt, mi rejteni való.
Milyen megkésve értjük meg, hogy a
szemek homálya pontosabb lehet
a lámpafénynél, és milyen
későn látjuk meg a világ
örökös térdreroskadását.
Pilinszky János
85 éves korában elhunyt Pásztor Jánosné, a Magyarországi Református Nőszövetség korábbi elnöke. „A legfontosabb számomra, hogy tudom, az Úristen szeret. Hiszem, hogy egészségemben, betegségemben velem van. Amikor legutóbb beteg lettem, éreztem, hogy a legnagyobb orvosság a szeretet. A gyerekeim folyamatosan kerestek, az egész család és a szomszéd is imádkozott értem. A nőszövetségben is nagyon kedvesek voltak, rengeteg gyöngédség van bennük” – mondta két évvel ezelőtt egy interjúban a Reformátusok Lapjának.
Hasznosságelv szerint működő világban élünk, ahol mindent forintosítanak, de a Szeretethídon senki nem számítja ki, hogy mennyit ér az önkéntes segítség, hiszen jó dolgokat tenni alapvető emberi magatartás. Helyszíni riport Budafokról, a Szeretethíd május 20-i megnyitójáról, ahol nemcsak önkénteskedtek, hanem táncra is perdültek a résztvevők a legkisebbektől kezdve a püspökökön át az államtitkárig.
Az események egymásutániságában történetet keresni, a történetnek jelentést tulajdonítani: hitbeli cselekedet. Hit nélkül az egymásutániság: egymás nélküliség. A hit értelmezői mozzanatában azonban fölizzik egy lehetséges idézőjel a történet mondatai fölött – Molnár Illés gondolatai Visky András
pünkösdi homíliá
járól.
A Szentlélek szimbóluma a galamb. Az ősmélység felett mintegy tojását költő madárként lebegett – a Lélek teremtő hatalom; és Krisztus megkeresztelkedésekor aláereszkedik reá – a Lélek kinyilatkoztató és felhatalmazó erő. Feltétlenül szabad, mégis bizalmas, érkeztében szuverén áldáshozó. Mi azt mondanánk: vendég, holott ő a gazda – és minket avat birtoka vendégeivé: Ő a Lélek. A jelképe galamb.
A kis konfirmandusok a hét végén egyáltalán nem akartak hazamenni, pedig közülük többen bevallották, hogy néhány nappal korábban a legkülönbözőbb ötleteket fontolgatták, hogyan lehetne meglépni a csendeshétről. Lelki otthon, amely csodák színhelyévé vált. Az a ház, amit a tomboló tűz sem tudott elpusztítani. Harmincéves a nyárlőrinci Emmaus-ház, a kecskeméti reformátusok missziós háza.
Látogatóink száma a mai napon: 6990
Összes látogatónk 2000. november 01. óta : 59460508
Copyright © 2008 Parókia Portál, Minden jog fenntartva.